A Bakonyalja története és szépségei
A Bakonyalja története és szépségei
Szeretném kicsit „mélyebben” is bemutatni szűkebb hazámat, a Bakonyalját, ahol már több, mint évtizede élünk, ami befogadott minket, mint „gyüttmenteket”, ahol falusi mindennapjaink zajlanak, ahová egyre több turista illetve szállóvendég is megtér a nagyobb városokból, kipihenni a városi zsongást. A földrajzi, növény és ásványtani ismereteket a szomszédos Döbrönte fiatal geotúra-vezetőjének, Czibula Gyuri barátunknak tollából idézem, s remélem, egyre többen kapnak kedvet ahhoz, hogy vidékünket szakavatott túravezető irányításával is megismerjék. Lássuk, mivel is találkozhat az e vidékre látogató:
„Régen a Bakonyt, mint tájat, úgy hívták: Bakonyerdő. Nem csoda, hiszen a
Bakony és az erdő két elválaszthatatlan fogalom. Veszprémtől Győrig, Mórtól Sümegig
elnyúló hatalmas erdőségek húzódtak itt. Habár mára sokat veszített
vadregényességéből, még mindig elmondható, hogy a Bakony az ország egyik
legnagyobb, összefüggő erdőterületének hazája. Meredek falú szurdokvölgyei,
erdővel borított bércei hajdanán betyárok tanyája volt.
Ganna a Bakonyalján fekszik. A tájat lankás dombok, legelőkkel és
szántóföldekkel szabdalt erdők jellemzik. Mégis jelentős földrajzi határvonal
ez a kistáj, mert ezek a 300-400
m tengerszint feletti magasságú dombsorok jelentik a Bakony
és egyben a Dunántúli-középhegység kapuját a Kisalföld sík vidékei felől. Ez az
adottság tükröződik a Bakonyalja éghajlatában is, hiszen itt mindig egy kicsit
többet esik az eső, többet fúj a szél és hűvösebb van, mint a Kisalföldön,
viszont még nem olyan zordak a viszonyok, mint a Bakonyban.
A mélyben a Bakonyra jellemző, a földtörténeti középkorból származó
üledékes kőzetek (mészkő, dolomit) találhatók, ezek néhol elő is bukkannak (pl.
a Döbröntei Várhegy). A felszínen jobbára a földtörténeti újkorból származó
képződmények vannak, így a jégkorszaki eredetű lösz, a folyami eredetű kavics
és homok.
Döbröntén mindenfelé találkozhatunk az ún. nummunális mészkővel. A
nummuliteszek ősi egysejtűek voltak, a földtörténeti újkor eocén korában a
melegvizű tengereket óriási, kőzetalkotó tömegben népesítették be. Nummus
latinul pénzt jelent, és ezeket a szilárd, lencse alakú, néha több centiméter
átmérőjű mészvázakat a népnyelv is krajcárnak nevezi. Több monda, legenda is
kötődik hozzájuk. A legismertebb köztük a Szent László pénze keletkezésének
mondája. A László király elől menekülő kunok pénzeiket eldobálták, hogy az
azokat felszedő magyarok lemaradjanak az üldözésben. A pénzek azonban László
király fohászára lapos kövekké változtak.
A Bakonyalja növény-és állatvilága a többezer éves emberi jelenlét miatt ma már
csak részleteiben idézi az ősállapotokat. A eredeti növényzet errefelé szinte
mindenütt a zárt, lombos erdő, melyet igazol az erdőtalajok jelenléte a mai
szántókon és legelőkön is. A magasabb dombokat gyertyános tölgyesek, az
alacsonyabbakat cseres-tölgyesek borították. Bükk csak elvétve, a völgyek alján
és kisebb foltokban a platókon nőtt. A sík részeken kocsányos tölgyesek díszlettek.
A legelők és szántók az erdők rovására létesültek. Különösen igaz ez Döbröntére
és a környező falvakra, mivel itt a síkságok felé ligetesedő, kevéssé zárt
erdőket könnyen fel lehetett törni szántónak vagy legelőnek. Korábban is
virágzott az állattartás, de a sváb telepesek idején egyre-másra létesültek
újabb legelők. Erről tanúskodnak a Legelő, a Marhaállás helynevek (ezeket mára
újra erdő borítja). A szomszédos Magyarpolányba, vagy Bakonyjákóra vezető utat
lényegében erdő érintése nélkül lehetett régebben megtenni. Bevett szokás volt
kihajtani a disznókat az erdőbe makkoltatni. A mezőgazdaság térnyerésével
növekedett az irtásföldeken létrehozott szántók aránya is. A faanyagra az
építkezéseknél, a hamuzsírfőzésnél, a faszén előállításnál volt szükség, és
tüzifa gyanánt is sok erdőt vágtak ki. A helynevek ezt is megőrizték:
Szénégető-árok, Hamuház. Az adatok alapján a XX. század elejére a mainál
lényegesen kevesebb erdő állt a község környékén. A század második felében a
döbröntei Kovács Laci bácsi, akkori fiatal kerületvezető erdész vezetésével sok
millió csemetét ültettek el, míg újra erdőssé vált a falu környéke.”
És
így látták a tájat a jövendő festő tanulói:
Megjegyzések
Megjegyzés küldése